Članak 7.

Računanje četvorogodišnjeg prosjeka na dvije decimale radi razlučivanje kandidata za upis u srednje škole jednako je smisleno kao i odlučivanje bacanjem kockica. Ocjena koju je desetogodišnje dijete dobilo u 5. razredu nema apsolutno nikakvu prognostičku vrijednost za upis četrnaestogodišnjaka u srednju školu (računanje na dvije decimale ionako je uvedeno prije dvije godine kako bi se na umjetan način razdvojilo tisuće učenika koji su prije toga u klasifikacijskom postupku imali identičan broj bodova). 

Također, razlike u načinima i kriterijima ocjenjivanja među različitim osnovnim školama tolike su da u potpunosti potiru razlike koje bi se mogle dobiti ovakvim računanjem. Da paradoks bude veći, upravo učenici iz kvalitetnih osnovnih škola, dakle onih u kojima ih se vjerojatno bolje pripremilo za nastavak školovanja, će ovakvim postupkom biti zakinuti za upis u željenu srednju školu upravo zato jer se u tim osnovnim školama ocjene znatno manje poklanjaju (ako uopće) nego u školama u kojima je prioritet “mir u kući” i “zadovoljstvo učenika”.

Motivacija djece za odlazak u školu trebala bi biti stjecanje znanja. Po ovom sustavu, glavna motivacija je stjecanje ocjena, a, na žalost, u velikom broju škola - krivnjom raznih faktora - iza dobrih ocjena ne stoji znanje.

Osim toga, baziranje cjelokupne ljestvice kandidata (uz eventualni izuzetak škola koje će imati prijemne ispite) na uspjehu iz osnovne škole u potpunosti oduzima mogućnost popravka; dijete koje je u petom razredu imalo nekoliko loših ocjena, možda i iz manje važnih predmeta, vječno će nositi te ocjene sa sobom. S druge strane, ako je neki učenik ostvario značajan osobni napredak u, recimo, 8. razredu, to bi trebalo imati veću vrijednost od nanizanih petica u 5. i 6. razredu.

Prilažemo osobni primjer koji je na jednom medijskom portalu napisala jedna majka sadašnjeg srednjoškolca; proteklih godina čuli smo nekoliko desetaka sličnih priča:
“Moje dijete se nije moglo upisati u gimnaziju zbog nadobudne profesorice iz matematike u osnovnoj školi, koja mu je konstantno davala 2. Odgovorno tvrdim da su mu mjesto uzeli mnogi koji sad muku muče, ne samo s matematikom, nego i s drugim predmetima, prebacuju se u druge škole, a mnogi će zavrsiti na popravnom. Sad moje dijete u drugoj srednjoj školi ima peticu iz matematike (on i još dvoje od njih 24 u razredu) i najbolji je u razredu. Drugi roditelji se žale, a ja shvaćam da im djeca nemaju temelja iz osnovne. Moj ima, ali je, nažalost oštećen u ocjenama. Eto, tako funkcioniraju ovakvi upisi!”

Prijedlog:
Za bodovanje se uzimaju u obzir samo ocjene iz 7. i 8. razreda osnovne škole, a prosjek se zaokružuje na cijeli broj

Dodatno specifično pitanje su ocjene iz izbornih predmeta. Ukoliko izborni predmeti budu utjecali na prosjek, može se dogoditi da se učenici ispišu kako si ne bi kvarili prosjek. (Spomenuti su slučajevi kad su se učenici ispisivali sa drugog stranog jezika u školi, ali onda upisivali isti u školi za strane jezike.) Dakle, ovakav sustav upisa destimulira upisivanje dodatnih izbornih predmeta i općenito stjecanje šireg obrazovanja u javnim školama.

Prijedlog:
U prosjek ne ulaze ocjene iz izbornih predmeta, tj. predmeta koji nisu obavezni za sve učenike u toj školi (Informatika, etika, vjeronauk, drugi strani jezik itd.)

Dalje, u ovom trenutku ocjena vladanja učenika  je mrtvo slovo na papiru. Učenicima koji dugotrajno opstruiraju nastavu i onemogućavaju kolege u učenju ne prijeti se nikakvim sankcijama. Također, učenici koji se cijelo vrijeme školovanja ponašaju primjereno, za to ponašanje nisu nagrađeni. Bilješke u imeniku koje se nazivaju “pedagoškim mjerama” nemaju nikakav efekt.

Prijedlog:
Uvrstiti ocjene iz vladanja u klasifikacijski postupak: -1 bod za loše vladanje, 0 bodova za dobro vladanje i 1 bod za uzorno vladanje po godini između 5. i 8. razreda (maksimalno 4 dodatna boda odnosno 4 negativna boda).

Osim toga, ako je učeniku izrečena pedagoška mjera ukora u bilo kojem razredu između 5. i 8., za to mu se po pedagoškoj mjeri oduzima jedan bod.

Članak 9.
Cijela poanta klasifikacijskog ispita prilikom upisa u srednju školu nije samo tehničko olakšavanje odabira kandidata za upis (taj je problem ionako “riješen” računanjem prosjeka iz prethodne četiri godine školovanja na dvije decimale). Poanta je postaviti jasan i nedvosmislen sustav po kojemu je za napredovanje potrebno imati znanje i vještinu, a ne iz prethodnog školovanja donijeti papir na kojemu je nešto napisano iz razloga koji i ne moraju imati veze sa znanjima i vještinama. U tu svrhu postavljanje maksimuma od 5 (pet) bodova za postupak u kojemu učenici mogu dobiti više od 80 bodova je marginaliziranje cijele poante uvođenja prijemnog ispita.

Također, organiziranje prijemnog ispita nije mali posao i pitanje je koliko će se škola odlučiti na takav korak znajući da će razlučivost između onih koji znaju i onih koji ne znaju na konačnoj ljestvici biti tako minimalna. 

Broj bodova koji se dobivaju na temelju kvalifikacijskog ispita ne smije biti manji od trećine ukupnog broja bodova, a idealno, dvije trećine. Ministar bi trebao biti upoznat s istraživanjem koje je provedeno na Fakultetu elektrotehnike i računarstva koje je pokazalo da najbolju prognostičku vrijednost ima postupak u kojemu 40% bodova nose ocjene iz dosadašnjeg školovanja, dok 60% dolazi iz klasifikacijskog ispita neposredno pred upis.

Prijedlog: Odobriti školama da same odrede koliki postotak bodova će nositi klasifikacijski ispit. Sugerirati im da taj broj bude 60%, ali dozvoliti raspon od 0 (nula) do 80 posto. 

Također, zbog mogućnosti odvijanja više prijemnih ispita u isto vrijeme, odobrenje za provođenje ispita uvjetovati koordinacijom među školama: ili da se ispiti pišu u različito vrijeme tako da učenici stignu na sve ispite, ili da se ispiti rade zajednički tako da se na školama koje ih pišu u isto vrijeme pišu identični ispitii i da se bodovi dobiveni na tim identičnim ispitima mogu prenositi sa škole na školu, kao što je bio slučaj prije četvrt stoljeća.