Tradicionalna disciplina temeljila se na slijepom vjerovanju učitelju i strahu od njega. Danas je situacija, najpristojnije rečeno, fleksibilna. Trebao bi vladati red i radna atmosfera, koja omogućuje komunikaciju s profesorom i ostalim učenicima, traženje dopunskih objašnjenja, slobodno izražavanje mišljenja i argumentiranje stavova itd. 
Pojmovi sloboda, prava i demokracija potpuno se netočno interpretiraju.
-	Kad bi svi u isto vrijeme osjetili potrebu za svim nabrojenim, to bi bilo nemoguće saslušati. Dakle, moraju se dogovoriti nekakva pravila. 
-	Sloboda ima granice, svatko je slobodan i uživa prava do one mjere dok ne ugrožava slobodu i prava drugog pojedinca
-	Prava su deklarativna, ali se ne odnose samo na djecu, imamo i mi odrasli, punoljetni svoja prava i ona nisu ispred prava djece, nema tu prvog i drugog mjesta što se tiče prava
-	U nastavi svaki učenik ima dovoljno manevarskog prostora za izražavanje svoje kreativnosti, pokazivanje sposobnosti i afirmirmaciju

Pravilnik o Pedagoškim mjerama treba mijenjati iz sljedećih razloga:
1.	Mjere nisu učinkovite jer se tretiraju kao statistički podaci, vode se zapisnici, šalju se obavijesti roditeljima ili skrbnicima, a o čemu? O tome da je učeniku izrečena neka pedagoška mjera? Pa ne moramo oko toga pokretati birokratsku mašineriju na koju stručni suradnici, kojih kronično nedostaje u školama, gube dragocijeno vrijeme. I još se traži potvrda roditelja da se s tom mjerom slaže, da ju prihvaća. Ako se ne slaže, birokracija se nastavlja do iscrpljivanja, do isteka zaliha strpljenja, upornosti, želje ili dok neka od strana ne odustane
2.	propisi bez jasnih sankcija za njihovo kršenje ili nepoštivanje nemaju nikakvog smisla, stoga je svaka pedagoška mjera koja se izriče, a nema osmišljene kazne, besmislena
3.	u jednom razgovoru gosp. Tot je rekao da škola ne kažnjava i sablaznio se nad samom pomisli o kažnjavanju, nego da škola izriče pedagoške mjere. E u tome i jest problem. Izrečena pedagoška mjera učeniku daje informaciju da mu je izrečena pedagoška mjera. I tu je kraj. Učenik nije osjetio nikakvu neugodu, a trebao bi, nije osvijestio svoj problem, ne snosi nikakvu odgovornost za svoje ponašanje i koja je poruka? Idi i griješi i dalje jer ti se ništa naizgled neugodno neće dogoditi. To naravno nije verbalna poruka, verbalno se učenika lijepo zamoli da to više ne radi, ali ono što on čuje je upravo ovo, ništa se nije dogodilo.
4.	Takva pedagoška mjera čak nema niti učinak zastrašivanja, naravno da nam to nije cilj, ali samo izlažem besmislenost istih
5.	Zašto kažem da mu se nije dogodilo ništa naizgled neugodno? Zato što kazna ima svoje pozitivne učinke, ali trebamo biti oprezni kod njihova odabira. Kažnjavanje nije loše kako se godinama poručuje javnosti i preplavljuje se javnost suvremenom pedagogijom koja je, osim što nije suvremena, doživjela svoj fijasko još prije 20 i više godina.
6.	Kazne ne smiju biti odraz naše nemoći (eto ti pljuska, e nećeš danas na kompjuter, dva tjedna ne ideš van, sad ćeš me slušati dok se ja ne izderem na tebe...) i ne smiju biti izrečene u afektu. Još je veća greška kazne prolongirati (to ti je zato što si prije mjesec dana bio bezobrazan i slično). Ako je nismo primijenili u trenutku kad je bilo potrebno, treba zaboraviti i ne spominjati više taj događaj. Najbitnija je doslijednost. Kaznu izreći bez ljutnje i ne naglašavati što se ne smije, već što učenik treba za kaznu ili po kazni napraviti. Nakon što učenik to napravi, bez pompe i tetaralnosti nastaviti komunikaciju i rad bez spominjanja nedjela.
7.	Čak držim da se za manje prekršaje roditelej niti ne bi trebalo informirati. Time se uspostavlja bolja komunikacija i razvija povjerenje između učitelja i učenika.
8.	Ovo se posebno tiče mjere PST o kojoj ću reći nešto malo kasnije, iako, trebam li uopće išta o tome govoriti?
9.	Nagrada mogu imati nepoželjan učinak ako se daju s ciljem kontroliranja, a upravo se takav oblik nagrađivanja očekuje od prosvjetnih djelatnika. "Kad god možeš, nagradi i pohvali učenika, ali nema veze jel učenik doista zaslužio pohvalu. Pohvali ga i pomazi pa makar zato što ti je danas rekao „dobar dan“ ili zato što je za danas napisao domaću zadaću"?!
Čestim izricanjem pohvala učenik gubi interes za učenjem ili određenim aktivnostima jer se više takvo pohvaljeno ponašanje i aktivnost ne izvode iz istinske želje, već zbog dobivanja nagrade.
(uvijek spomenem učenika koji se pohvalio da mu tata da 5 kuna svki put kad s trećeg kata odnese smeće u kontejner pred zgradom)
10.	nadalje, neprihvatljivi oblici ponašanja ne mogu biti svrstani svi  u istu kategoriju
11.	nije isto ako dijete ima određeni broj neopravdanih izostanaka i ako netko učestalo i redovito ometa nastavu (doduše, ne znamo kako bi se ponašao ovaj učenik koji ne pohađa nastavu, ali izostanci bi trebali biti kategorija za sebe), ja tog učenika očigledno nisam imala prilike upoznati pa ne mogu stvoriti mišljenje o njegovom karakteru, crtama ličnosti, osobnosti, sposobnostima...
12.	Pedagoške mjere moraju se odraziti na vladanju koje se upisuje u svjedodžbu (e-maticu)
-	Učenik kojemu je tijeom jedne nastavne godine više od tri puta izrečena pedagoška mjera opomene, ne može imati uzorno, nego dobro vladanje (bez obzira na obavljenu kaznu)
-	Učenik kojemu je tijeko nastavne godine izrečen ukor ili strogi ukor ne može imati dobro, nego loše vladanje
-	Opisne ocjene iz vladanja trebaju se odraziti na ukupan broj bodova koji su potrebni za upis u srednju školi, tj. na bodove za upis na fakultete

Slobodno vrijeme koje bi učenici provodili u školi ne svodi se na nekakve kaotične, sporadične i neorganizirane aktivnosti u sklopu kojih svatko radi što hoće. I za to postoje određeni planovi, slijed aktivnosti, obaveze, programi i pravila ponašanja te se podrazumijeva da je učenik upoznat s njima i da to bezuvjetno poštuje.
Učenici koji remete nastavu najčešće se ne uključuju ni u kakve izvannastavne aktivnosti jer znaju da tamo ne mogu provoditi svoju volju i da će biti udaljeni ukoliko se budu neprihvatljivo ponašali.
Osobine koje se zahtijevaju od prosvjetnih djelatnika:
-	Visoki stupanj koncentarcije, mentalne kondicije i duhovne uravnoteženosti
-	Suvereno vladanje materijom koju pučavaju
-	Sposobnost kontrole emocija
-	Realno ocjenjivanje stvarnosti u svakom trenutku
-	Spremnost za situacije u kojima se trpi neugodnost
-	Osjetljivost za potrebe drugih
-	Preuzimanje sve većeg broja uloga u odnosu prema učenicima (nastavnik, odgajatelj, savjetnik, psihosocijalni pomoćnik socijalnog djelatnika, zdravstvenog odgajatelja, borca za dječja prava...)
-	Unutanji pritisci da uvijek budemo uzor u svemu i idealni
(liječnik smije biti bolestan, bankar može bankrotirati, ali učitelj mora uvijek biti savršen)

Mi smo za sada nemoćni. Ako se nemoć svakodnevno ponavlja, u čovjeku se javljaju negativne emocije, anksioznost i drugi poremečaji koji zahvaćaju sposobnost mišljenja, koncentracije, samokontrole, samosvijesti itd.